Vă salută copiii planetei Pământ.
...trimitem salutările guvernului și poporului canadian
locuitorilor extratereștri ai spațiului cosmic.
Din punctul meu de vedere, căutarea vieții extraterestre
și, mai ales, căutarea inteligenței extraterestre
sunt probleme filozofice, științifice și umane de bază...
CARL SAGAN, ASTRONOM, COSMOLOG, ASTROFIZICIAN,
SCRIITOR ȘI OM DE ȘTIINȚĂ 1934 - 1996
...care s-au pus, dar suntem la-nceputul căutării.
A fost ideea lui Carl Sagan
să le trimitem o carte poștală vecinilor noștri din cosmos.
Era o idee avangardistă,
având în vedere că nu ne cunoaștem vecinii
din imensitatea cosmosului.
Încă nu-i cunoaștem, dar ne apropiem de ei cu fiecare zi.
SUNETELE PLANETEI PĂMÂNT
Era o carte poștală compusă nu doar din cuvinte și imagini,
ci și din peisajele și sunetele dragei noastre planete.
PARTEA 1 - NASA - SUA PLANETA PĂMÂNT
E un mesaj într-o sticlă
aruncată în marea spațiului interstelar,
în care încă plutește
cu 18 km pe secundă spre necunoscut.
Sagan a spus că „Lumea noastră capătă valoare
prin curajul întrebărilor noastre
și prin profunzimea răspunsurilor.”
Nu se temea să spună lucruri incredibile,
din moment ce se bazau pe dovezi incredibile.
Se poate să mai dureze până vom primi vești de la un extraterestru
care a găsit mesajul nostru din sticlă.
Astăzi, în loc să așteptăm vești de la alte forme de viață,
mergem noi în întâmpinarea lor.
Să începem de aici,
de pe muntele Mauna Kea din Hawaii,
de unde Observatorul W. M. Keck examinează cerul senin al nopții.
Carl Sagan știa, ca orice explorator dintotdeauna,
că, înțelegându-i mai bine pe vecini,
ne vom înțelege mai bine pe noi
și locul nostru în Univers.
Nimeni nu cunoaște viziunea lui Sagan mai bine decât Lisa Kaltenegger, directoarea Institutului Carl Sagan de la Universitatea Cornell.
Am fost inspirată de Carl Sagan și abordarea lui științifică.
Ne folosim de domenii științifice diverse,
de astronomie, chimie, biologie, inginerie și multe altele,
ca mijloace de investigație
pentru înțelegerea locului nostru în acest univers fascinant.
Înainte ca nava spațială Voyager să părăsească sistemul nostru solar,
ea a făcut niște descoperiri însemnate.
Ne-a dovedit că nu trebuie să avem prejudecăți
despre locul în care căutăm viața extraterestră.
În 1980, Voyager a ajuns pentru prima dată pe Saturn, care e o sferă de furtuni violente de hidrogen și heliu.
Nu prea sunt șanse de a găsi viață acolo.
Apoi, Voyager s-a întors spre una din cele 62 de luni ale lui Saturn...
să fotografieze de aproape pentru prima dată
una dintre cele mai mari luni ale lui Saturn, Titan.
Ceea ce s-a văzut i-a uimit pe astronomi.
Titan avea o atmosferă densă, compusă mai ales din azot.
După 24 de ani, sonda Cassini a dezvăluit mai mult de atât.
La suprafață se află lacuri mari de hidrocarburi,
care sunt elementele generatoare ale aminoacizilor și proteinelor.
Cassini și-a continuat călătoria prin spațiu
și a descoperit un loc înghețat, denumit Enceladus.
Luna aceasta părea înghețată bocnă,
ca o sferă moartă de gheață,
până când ceva uluitor a fost descoperit aproape de polul ei sudic...
Dâre uriașe de apă,
care ieșeau prin gheața crăpată de la suprafață.
Dedesubtul suprafeței înghețate a lui Enceladus, se afla un ocean de apă.
Se pare că planeta Pământ
nu e singura care se bucură de apă așa cum credeam demult.
Apa e esențială pentru viață, pe Pământ.
Se află din belșug pe planetă și fiecare animal, plantă
și formă de viață depinde de ea, ca să supraviețuiască.
Viața a apărut în mări.
Apa este componenta vitală a existenței.
Pe Pământ, apa în stare lichidă e esențială pentru formele de viață din ea
și din afara ei.
Când căutăm lumi extraterestre care ar putea susține viața,
prezența apei în stare lichidă este un indiciu esențial.
Dacă o lume are apă în stare lichidă, există șanse să fie viață.
Descoperit de navigatorii polinezieni,
Hawaii e cel mai izolat lanț de insule din Pacific.
Aceste insule au fost formate când magma s-a ridicat
și s-a răcit, formând lanțuri muntoase.
Fiecare ridicătură de lavă
adăpostește o varietate uimitoare de plante și animale deasupra
și dedesubtul nivelului mării.
Peste 25.000 de specii compun
unul dintre cele mai dinamice habitate din lume.
O demonstrație a adaptabilității vieții.
Biologul Chris Johns
cunoaște fauna și flora din Hawaii foarte bine,
inclusiv câteva exemple uimitoare
de situații extreme în care viața poate supraviețui.
O întindere goală de lavă pietrificată.
Nu e chiar locul în care te aștepți să găsești viață.
Și totuși, natura a ascuns câteva surprize aici.
Aceste coridoare din lavă se întind pe mulți kilometri.
S-au format după scurgerea lavei dintr-o erupție vulcanică antică
sub o crustă care s-a întărit deasupra.
E uimitoare această parte nemaivăzută din Hawaii!
O parte secretă a Insulelor Hawaii.
Continuă spre stânga!
E chiar în față.
În acest loc răsturnat,
trebuie să privești în sus să vezi rădăcinile minunatului copac ohia.
Sunt superbe,
așa cum atârnă în peșteri ca niște bijuterii strălucitoare.
Putem studia aceste microstructuri.
Strălucesc,
fiindcă sunt acoperite de apă,
de umezeala condensată din aerul umed.
Vieții îi trebuie apă în stare lichidă, să existe,
dar arborele ohia ne arată cât de original este
modul în care o găsește.
- ...pentru baza noastră de date. - Da.
Aceasta e Valea Haleakala de pe Insula Maui.
NASA folosește peisaje ca acestea, să testeze roverele pentru Marte,
înainte de a le trimite pe Planeta Roșie.
Solul este format din zgură,
altitudinea este puțin peste 1.600 m,
iar clima este uscată, însorită,
bate vântul și e frig.
E greu de imaginat că Mama Natură ar putea aduce ceva la viață aici.
Aceasta este margareta argintie de Haleakala.
Frunzele ei grase rețin apa și sunt acoperite de peri fini
care atrag umiditatea din aerul uscat
și o trimit în stare lichidă spre rădăcini.
Apa, în stare lichidă, dusă de vânt
sau aflată în trecere prin peisaj,
face ca Pământul să devină un paradis prielnic vieții.
Apa, cu puțin carbon
și un pic de energie de la soare
sunt elementele necesare dezvoltării vieții.
În văile acestei lumi subpământene
nu există lumină solară, iar presiunea apei
ar zdrobi efectiv oasele oricui.
Și totuși,
la peste 1.600 m sub pământ,
viața prosperă.
Aceste guri de aerisire hidrotermale aduc căldură și minerale
din miezul Pământului.
Sunt numite „afumători” și elimină nori de sulf
care sunt toxici pentru noi și miros urât,
dar, pentru bacteriile din adâncul mării care se dezvoltă aici,
reprezintă hrană bună și nutritivă.
Dacă viața se poate dezvolta în întuneric și sub presiune, în oceanele Pământului,
de ce n-ar face-o și în alte oceane,
cum ar fi cel de pe Enceladus?
Ani de zile am căutat pe planetele
din sistemul nostru solar semne de viață extraterestră.
Dar poate că o lună ne va da prima confirmare că nu suntem singuri.
Unele luni au toate ingredientele necesare vieții,
adică apă, carbon și energie.
Energia nu vine de la soare sau de la vulcani,
ci de la mareele uriașe dintre crustele de gheață
puse în mișcare de gravitația enormă a lui Saturn.
Următoare oprire este pe Jupiter, gigantul gazos.
Ganymede
este cea mai mare lună din sistemul solar.
Acest corp ceresc uriaș e acoperit de o crustă de gheață
care ascunde o surpriză uluitoare.
S-ar putea să aibă mai multă apă sărată decât toate oceanele Pământului la un loc.
Și ce se află aici, pe suprafața vecinului nostru, Marte?
Acestea sunt imagini reale
preluate de Nava de Recunoaștere de pe orbita planetei Marte,
care prezintă Planeta Roșie acoperită de sol de suprafață.
Când roverul NASA, Curiosity,
a prelevat pentru prima dată o mostră din acest sol roșu,
geologilor li s-a părut surprinzător de asemănător
cu solul de acasă, din Hawaii.
Marte are apă în cantități mari,
care e înghețată la poli și chiar mai multă ascunsă în solul său.
Apa, carbonul și energia de la soare,
toate elementele de bază ale vieții, se află aici.
De aceea biologii
n-ar fi surprinși să găsească viață pe Marte,
poate nu farfurii zburătoare și arme cu laser,
dar viață adevărată la un nivel microscopic, fascinant.
Trebuie să fie foarte rezistentă,
capabilă să suporte temperaturi extreme
și un val de radiații constante din spațiu.
Planeta noastră are un câmp magnetic și o atmosferă densă
care ne protejează de radiațiile cosmice mortale.
Când oamenii vor ajunge pe Marte,
vor avea nevoie de multă tehnologie doar ca să supraviețuiască.
Dar există niște ființe pe Pământ
care s-ar simți foarte bine pe Planeta Roșie.
Tardigradul este exemplu perfect
al supraviețuirii extreme,
un fel de Bear Grylls de apă, în miniatură.
În cel mai dur test care se poate imagina, acești micuți
au fost aruncați în vidul înghețat extraterestru
și loviți de radiații cosmice puternice.
Acestea le sunt fatale oamenilor, dar nu și tardigradelor.
Observ întotdeauna cât de tenace poate fi viața.
Poate că viața este mult mai prezentă în sistemul nostru solar decât știm noi.
În 2022, o navă spațială ESA va privi de aproape
luna Europa a lui Jupiter și ciudatele sale crăpături roșii.
Un radar care penetrează gheața ne va arăta ce se află în interiorul
acestei lumi cu cicatrice stranii.
Astrobiologii cercetează spațiul constant, căutând condiții propice vieții.
Căutarea lor nu se termină prea aproape de casa noastră.
Dincolo de sistemul nostru solar
se află adevăratele descoperiri nebănuite.
Acestea sunt „Coloanele Creației”,
niște nori imenși de gaze și praf cosmic.
Acest nor de praf este o fabrică de stele din galaxia noastră, Calea Lactee.
În locuri incredibile ca acestea,
natura creează miliarde și miliarde de stele.
Iar în jurul multora dintre acele stele sau planete,
poate o sută de miliarde...
Iar pe acele planete... se află posibilități.
Unele dintre planetele descoperite deja sunt mult mai bătrâne decât Pământul,
lumi care au de două ori vârsta Pământului.
Dacă pe asemenea planete există viață,
ar fi putut evolua mult mai mult decât noi.
Acesta este telescopul Kepler,
un vânător remarcabil de planete, care a descoperit deja
peste jumătate dintre planetele cunoscute de dincolo de sistemul nostru solar.
Dar cum?
Cu o sensibilitate nemaipomenită, Kepler poate studia stele îndepărtate,
în cazul în care ceva trece prin fața lor,
puncte minuscule care abia se zăresc în lumina stelei.
Aceste puncte mici sunt planete.
La o lună de la intrarea în funcțiune, Kepler a descoperit primele planete mari,
toate, mai mari decât Jupiter.
Încet, dar sigur, deși e mult mai greu să fie depistate,
Kepler a descoperit din ce în ce mai multe planete mici,
iar printre acestea, primele lumi potențiale, cum e Pământul.
Uimitor e și faptul că telescopul Kepler a găsit
toate aceste planete, studiind doar o mică parte a galaxiei.
Până de curând, Kepler s-a focalizat pe aceeași zonă din Calea Lactee,
acoperind doar două procente din bolta cerească.
În această zonă minusculă, a detectat mii de planete pe orbita altor sori.
Cred că i s-ar fi îndeplinit unul dintre visele lui Carl Sagan.
Din momentul în care Kepler descoperă date despre o nouă planetă,
acestea sunt transmise astronomilor de aici din Hawaii.
Telescoape gigantice pot confirma descoperirile telescopului Kepler.
După obținerea confirmării,
telescoapele pot continua să studieze acele planete îndepărtate.
La mai bine de 120 de ani-lumină distanță,
acest mic punct roșu este prima planetă străină
văzută vreodată de oameni.
Este de aproape 13 ori mai mare decât Jupiter
și orbitează în jurul propriei stele-mamă.
Apar din ce în ce mai multe planete îndepărtate ca aceasta.
CONFIRMAT
După ce telescoapele vor deveni mai inteligente și mai puternice,
am putea chiar depista o planetă cu un halo minuscul,
adică o atmosferă,
care poate va avea un habitat propice vieții.
Lisa cunoaște procedura foarte bine.
De fapt, ea e cea care o redactează.
Când lumina este filtrată de atmosfera unei planete,
aceasta creează o amprentă spectrală,
care ne spune dacă planeta deține elementele necesare vieții.
Trăim într-o epocă de aur a explorării spațiale.
Mai bine de o duzină de nave spațiale au fost trimise spre Marte.
Vom afla dacă acolo există viață.
Condițiile necesare vieții sunt peste tot în Univers și, pe măsură ce crește capacitatea noastră de observație,
crește și capacitatea de a descoperi și de a afla lucruri noi.
Sonda Messenger a făcut o călătorie spre Mercur
și a descoperit apă înghețată la suprafață.
Nava spațială Juno a zburat 800.000.000 de km până la Jupiter,
ca să dezvăluie misterele gigantului gazos,
care s-ar putea să aibă un miez solid,
ascuns de furtunile înverșunate de la suprafață.
Mai mult, am reușit să lansăm o sondă spațială pe o cometă
care trecea pe lângă noi în lungul ei drum în jurul soarelui.
Acolo am găsit ceva uluitor
și esențial pentru viața umană: oxigen.
În final, oamenii de știință au descoperit recent
o planetă ca Pământul într-un sistem solar vecin.
Am denumit-o Proxima b.
Mai aproape de noi nici că se putea.
Imaginați-vă că, în curând, vom putea descoperi continente, oceane
și, poate, primul semn de viață din lumile extraterestre.
A fost marea dorință a lui Carl Sagan.
Inițiativa și curiozitatea umană ne ajută să înțelegem mai bine
scopul nostru în Univers.
Când ieșim din sfera Pământului și ne aventurăm în spațiu,
suntem uniți,
reprezentăm umanitatea.
Viața undeva departe poate fi microscopică sau poate fi destul de inteligentă,
ca să găsească nava Voyager
și să asculte mesajul nostru din sticlă.
„Dincolo de sistemul nostru solar,
mii de lumi noi așteaptă să fie descoperite.”
Vă salută copiii planetei Pământ.
...trimitem salutările guvernului și poporului canadian
locuitorilor extratereștri ai spațiului cosmic.
...PENTRU GEORGE